ХАРАКТЕРНІ ОСОБЛИВОСТІ ВАРІАТИВНИХ МОДУЛІВ НА ОСНОВІ СПОРТИВНИХ ІГОР У ЗМІСТІ ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ ШКОЛЯРІВ
Виявлено необхідність зіставлення змісту варіативних модулів за спільними та відмінними ознаками рухової діяльності, що в нашому випадку зроблено на основі групи спортивних ігор. Метою є проведення порівняльної характеристики та групування за змістовими особливостями варіативних модулів на основі спортивних ігор у фізичному вихованні школярів. Використано такі методи: теоретичний аналіз та узагальнення даних наукової та методичної літератури, абстрагування, історичний метод, аналіз документальних матеріалів, порівняння. Для дослідження взято актуальну науково-методичну інформацію з проблематики змістового наповнення фізичного виховання школярів. На підставі цього виокремлено спортивні ігри з використанням допоміжного інвентарю (лакрос, флорбол, хокей на траві, бейсбол, пляжний бейсбол) – домінують дії, пов’язані з веденням, передачею та ловінням м’яча або снаряда за допомогою ключки, бити чи іншого знаряддя. Ігри на влучність (дартс, петанк, городки, більярд, шорт-гольф, вудбол) акцентують увагу на точності, контролі рухів та взаємодії з інвентарем. Під час ракеткових ігор (настільний теніс, падел, піклбол, бадмінтон, сквош, теніс) провідними є удари руками через ракетку, швидке реагування, зміна напрямку руху, відчуття дистанції та тактична взаємодія із суперником. Контактні ігри з м’ячем (баскетбол, гандбол, футбол, регбі-5, доджбол) характеризуються широким спектром ТТД: ведення, передачі, удари руками й ногами, кидки, виривання, обманні рухи, стрибки, біг. Ігри з безконтактною взаємодією (волейбол, фістбол, рінго, алтимат фризбі) базуються на передачах, ловінні, ударах, стрибках з відсутністю жорсткого фізичного контакту. Специфіка рухової діяльності спортивних ігор у структурі фізичного виховання визначається характером взаємодії учасників, використанням простору, інвентарю та способів досягнення результату.
порівняння, підгрупи, зіставлення, рухова активність, учні, впровадження
Авторське право (c) 2025 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РУХОВА ДІЯЛЬНІСТЬ ЯК ЧИННИК СОЦІАЛІЗАЦІЇ УЧНІВ З ПОРУШЕННЯМ СЛУХУ В УМОВАХ ІНКЛЮЗИВНОЇ ОСВІТИ
У статті досліджено рухову діяльність як один з ключових чинників соціалізації учнів з порушенням слуху в інклюзивному освітньому середовищі. Розкрито значення рухової активності як чинника соціалізації учнів з порушенням слуху. Проаналізовано особливості соціального розвитку учнів з порушенням слуху, охарактеризовано бар’єри, які перешкоджають їх інтеграції в учнівський колектив. Особлива увага приділена ролі фізичної культури як ефективного засобу комунікації, розвитку соціальних навичок та міжособистісної взаємодії. Окреслено педагогічні умови, принципи та стратегії адаптації рухових занять задля підвищення рівня соціалізації учнів з порушенням слуху. Обґрунтовано, що систематична фізична активність сприяє формуванню соціальних навичок, позитивного емоційного клімату й інтеграції у шкільний колектив. Актуальність теми обумовлена необхідністю забезпечення рівного доступу до освітніх, фізичних та соціокультурних ресурсів для всіх учасників освітнього процесу, зокрема дітей з особливими освітніми потребами. Аналіз сучасної наукової літератури підтверджує, що участь у руховій діяльності сприяє зниженню рівня соціальної ізоляції, підвищенню самооцінки, розвитку соціального статусу дитини в колективі, а також формуванню мотивації до співпраці. У роботі подано теоретичне обґрунтування феномена соціалізації в контексті сенсорних порушень та визначено чинники, що посилюють або гальмують інтеграцію глухих та слабочуючих учнів у загальноосвітнє середовище. Значна увага приділена аналізу результатів наукових досліджень, проведених в Україні, Польщі, США, Ізраїлі та Японії, що доводять позитивний вплив адаптивної фізичної активності на психосоціальне функціонування учнів з порушенням слуху.
рухова діяльність, соціалізація, порушення слуху, інклюзивна освіта, адаптивна фізична культура
ОБҐРУНТУВАННЯ СТРУКТУРИ ОЗДОРОВЧО-ТРЕНУВАЛЬНОГО ПРОЦЕСУ АКВАФІТНЕСУ ДЛЯ ЖІНОК ПЕРШОГО ПЕРІОДУ ЗРІЛОГО ВІКУ З РІЗНИМИ ТИПАМИ ТІЛОБУДОВИ
Актуальність дослідження зумовлена зростанням психоемоційного та фізичного навантаження у жінок першого періоду зрілого віку, що потребує ефективних методів підтримки здоров’я та фізичної активності. Аквафітнес, поєднуючи безпечне водне середовище з корекційним і тренувальним впливом, сприяє розвитку рухових якостей, покращенню кардіореспіраторної системи та психоемоційного стану. Розроблення структурно-етапної моделі занять забезпечує диференційований підхід до тренувального процесу, підвищуючи ефективність і стійкість результатів у жінок з різними типами тілобудови. Мета дослідження полягає в розробленні та теоретичному обґрунтуванні програми оздоровчих занять з аквафітнесу для жінок першого періоду зрілого віку з урахуванням диференційованого підходу. У ході дослідження здійснено теоретичний аналіз науково-методичної літератури, оцінювання мотиваційних пріоритетів жінок щодо занять аквафітнесом, антропометричні методи, функціональні дослідження та методи математичної статистики. Розроблено програму оздоровчих занять з використанням диференційованого підходу для жінок першого періоду зрілого віку, що включає визначення організаційно-методичних умов, цілі, завдань, засобів та методів, а також етапів проведення занять. Основну увагу зосереджено на розкритті всіх етапів тренувального процесу з урахуванням типів тілобудови, принципів оздоровчого тренування та рекомендацій провідних дослідників. Запропоновано структурно-етапну модель аквафітнесу для жінок першого періоду зрілого віку з різними типами тілобудови, яка забезпечує диференційовану організацію занять, розвиток рухових якостей, покращення фізичного та психоемоційного стану, регулювання об’ємних параметрів тіла відповідно до індивідуальних особливостей.
аквафітнес, структурно-етапна модель, жінки першого періоду зрілого віку, диференційований підхід, типи тілобудови
ЗМІНИ ПОКАЗНИКІВ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ КУРСАНТІВ НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ ВНУТРІШНІХ СПРАВ
Мета дослідження полягала у визначенні рівня фізичної підготовленості майбутніх поліцейських 1–3 курсів під час навчання у ЗВО МВС України. Ми використовували такі методи дослідження: теоретичні (методи аналізу, синтезу, узагальнення); емпіричні (педагогічне тестування); методи математичної статистики. Були залучені курсанти чоловічої статі першого, другого та третього курсів Національної академії внутрішніх справ, загалом 184 особи. Усі курсанти дали згоду на проведення експерименту. Фізична підготовка працівників Національної поліції України включає дві ключові складові частини, а саме загальну фізичну підготовку й тактику самозахисту та особистої безпеки. Фізична підготовка включає витривалість, швидкісні та силові якості, які дають змогу переслідувати правопорушника та мати перевагу під час його затримання, включно з подоланням природних і штучних перешкод. З’ясували, що загальний рівень фізичної підготовленості курсантів на першому курсі здебільшого перебуває на достатньому рівні. (1/3 обстежених курсантів, 32,05%), фізична підготовка 37,18% курсантів оцінена на високому рівні, в 30,77% рівень фізичної підготовки низький та задовільний. На другому курсі ситуація подібна: здебільшого ФП курсантів перебувала на достатньому рівні, а саме: низький рівень ФП виявили в 6,45%, задовільний – у 29,03%, достатній – у 40,32%, високий – у 24,19%. Майже половина курсантів третього року навчання має достатній рівень фізичної підготовленості (46,15%), високий рівень виявили в більше ніж 1/3 курсантів (36,54%), решта (17,31%) має низький або задовільний рівень. Серед показників фізичної підготовленості курсантів Національної академії внутрішніх справ прослідковується чітка тенденція до підвищення результатів від першого до третього курсів.
рівень фізичної підготовленості, майбутні поліцейські, заклади вищої освіти МВС
ПРОПОРЦІЇ ТІЛА ТА СОМАТОТИП ГАНДБОЛІСТОК ВИСОКОЇ КВАЛІФІКАЦІЇ
У сучасному спортивному світі гандбол серед жіночих видів спорту посідає важливе місце, поєднуючи високу динамічність, тактичну складність та високий рівень фізичної підготовленості. Метою роботи є встановлення пропорцій тіла за П.Н. Башкіровим і показником статевого диморфізму та визначення соматотипу гандболісток високої кваліфікації за Хіт-Картером. Методами дослідження були аналіз та узагальнення даних науково-методичної літератури, антропометрія, метод індексів, оцінювання соматотипу за схемою Б.Х. Хіта і Дж.Е.Л. Картера розрахунковим методом, методи математичної статистики. Завданнями дослідження були проведення антропометрії гандболісток, оцінювання тотальних розмірів та парціальних розмірів тіла, визначення пропорцій тіла спортсменок за П.Н. Башкіровим і показником статевого диморфізму, а також встановлення соматотипу за Хіт-Картером. У дослідженні проаналізовано пропорції тіла та соматотип гандболісток високої кваліфікації. Аналіз тілобудови за методом П.Н. Башкірова виявив переважання проміжного типу між доліхо- та мезоморфним, з характерними ознаками: великою довжиною ніг, середньою довжиною рук, середніми розмірами плечей і тазу. Встановлено, що більшість спортсменок мала тип соматотипу «мезоморф-ендоморф» (середнє значення: 4,22–4,15–2,59), що вказує на перевагу м’язового компоненту за помірного рівня розвитку жирової тканини. У обстежених гандболісток спостерігається проміжний тип пропорцій тіла за класифікацією П.Н. Башкірова, що поєднує характеристики мезоморфного та доліхоморфного типів, і лише поодинокі гравчині – брахіморфного типу. Соматотип «мезоморф-ендоморф» у більшості гравчинь свідчить про добре розвинуту м’язову масу (мезоморфія) на тлі помірної жирової маси (ендоморфія) за відносно низького рівня лінійності (ектоморфія).
антропометрія, гандболістки, соматотип, пропорції тіла, ендоморфія, мезоморфія, ектоморфія
ВПЛИВ ФІЗИЧНОЇ ПІДГОТОВКИ ВІЙСЬКОВОСЛУЖБОВЦІВ ПОЖЕЖНО-РЯТУВАЛЬНИХ ПІДРОЗДІЛІВ НА ВІЙСЬКОВО-ПРОФЕСІЙНУ ДІЯЛЬНІСТЬ
Метою дослідження є визначення суб’єктивної думки військовослужбовців пожежно-рятувальних підрозділів щодо ефективності чинної системи фізичної підготовки та можливих шляхів її вдосконалення для підтримання високого рівня фізичного розвитку та психічного стану, здоров’я та ефективності військово-професійної діяльності під час виконання службових обов’язків. Проведено опитування військовослужбовців, які виконували завдання ліквідації пожеж та їхніх наслідків у різних умовах. У дослідженні взяли участь військовослужбовці військової служби за контрактом (чоловіки) (n = 112). Опитування виконувалося методом анкетування. Проведене дослідження дало змогу визначити, що більшість військовослужбовців до участі в ліквідації пожеж були відмінно та добре фізично підготовленими (95,5%) та вважали себе абсолютно здоровими (96,4%). Однак після виконання пожежень-рятувальних завдань у 64,3% військовослужбовців стан здоров’я погіршився. Крім того, результати дослідження підтверджують недостатню ефективність чинної програми фізичної підготовки військовослужбовців пожежно-рятувальних підрозділів у частинах безпосередньої підготовки щодо прискорення процесу адаптації до нових умов служби, зміцнення здоров’я, формування професійно важливих психічних якостей. Під час визначення фізичних якостей, які необхідно більше вдосконалювати на заняттях з фізичної підготовки для підвищення ефективності військово-професійної діяльності у різних умовах, встановлено, що в ході виконання пожежно-рятувальних завдань на арсеналах та складах зберігання боєприпасів має значення розвиток загальної витривалості, силових якостей, спеціальної витривалості, спритності, гнучкості та координаційних здібностей; на складах зберігання паливно-мастильних матеріалів – загальна витривалість, спеціальна витривалість, силові якості та швидкість; на військових аеродромах – силові якості, статична витривалість, спритність та швидкісні якості. Більшість рятувальників (83,1%) вважає, що зміст фізичної підготовки у частинах безпосередньої підготовки повинен різнитись залежно від умов їхньої майбутньої військово-професійної діяльності.
пожежно-рятувальні завдання, анкетування, фізичні якості, фізична підготовка, ефективність
ЛЕГКА АТЛЕТИКА ЯК ЧИННИК ТРАНСФОРМАЦІЇ ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА ЗАКЛАДУ ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ
У статті розглянуто легку атлетику як комплексний і трансформувальний елемент фізкультурної діяльності в закладі дошкільної освіти, здатний суттєво змінювати структуру та динаміку освітнього середовища. Показано, що впровадження бігу, стрибків, метання та інших легкоатлетичних вправ сприяє активізації рухового режиму дітей, інтеграції руху в різні види діяльності та формуванню «рухової культури мислення». Окреслено вплив легкої атлетики на просторово-організаційний, методичний, психоемоційний та соціальний компоненти освітнього процесу. Підкреслено значення командних ігор та естафет у розвитку емоційного інтелекту, згуртованості та комунікативних навичок. Окрему увагу приділено інклюзивним можливостям легкої атлетики, які дають змогу адаптувати вправи під дітей з різними потребами. Висвітлено роль педагога, який гнучко реагує на стан і потреби дітей, підтримує мотивацію та сприяє формуванню довірливих відносин. Проаналізовано родинно-суспільний аспект, зокрема залучення батьків та громади через спортивні свята й заходи. Доведено, що впровадження легкоатлетичних практик формує новий тип педагогічної культури, заснованої на тілесно-чуттєвій компетентності, та сприяє створенню адаптивного, людиноцентричного освітнього середовища, яке підтримує фізичний, соціальний, емоційний і пізнавальний розвиток кожної дитини.
дошкільна освіта, легка атлетика, фізичний розвиток, рухова активність, інклюзія, освітнє середовище, педагог
СУТНІСТЬ І СТРУКТУРНІ ЗАСАДИ РОЗВИТКУ ПАУЕРЛІФТИНГУ ЯК ПРОФЕСІЙНОГО ВИДУ СПОРТУ
Стаття присвячена комплексному дослідженню сутності та структурних засад розвитку пауерліфтингу як професійного виду спорту. Висвітлено історичне становлення пауерліфтингу, його трансформацію від аматорських силових випробувань до самостійної спортивної дисципліни зі стандартизованими правилами, міжнародними федераціями та високим рівнем змагальної організації. Розкрито техніко-тактичні особливості трьох базових вправ – присідання зі штангою, жиму штанги лежачи та станової тяги – як основи змагальної програми. Проаналізовано багатоступеневу систему підготовки спортсменів, що включає періодизацію тренувань, спеціалізоване харчування, медико-біологічне та психологічне забезпечення. Окрему увагу приділено соціально-економічним чинникам, що впливають на розвиток пауерліфтингу, зокрема спонсорській підтримці, кар’єрним можливостям та медійній привабливості. Визначено основні виклики, серед яких слід назвати забезпечення чесної конкуренції та боротьбу з допінгом, а також шляхи їх подолання. Запропоновано структурну модель розвитку пауерліфтингу, яка охоплює підготовку кадрів, регулювання змагань, формування мотиваційних програм для спортсменів, розвиток спортивної науки та популяризацію виду спорту. Зроблено висновок, що подальший прогрес пауерліфтингу пов’язаний з інтеграцією новітніх технологій у тренувальний процес, глобалізацією змагань та підвищенням рівня інвестицій у спортивну інфраструктуру.
пауерліфтинг, професійний спорт, структурні засади, історичний розвиток, тренувальний процес
РОЛЬ КОМП’ЮТЕРНИХ СИМУЛЯЦІЙ ТА ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ У ПІДГОТОВЦІ ТРЕНЕРІВ ФУТБОЛУ
У статті розкрито роль комп’ютерних симуляцій та технологій штучного інтелекту у процесі підготовки тренерів, зокрема у сфері футболу. Обґрунтовано актуальність застосування цифрових інструментів у сучасній спортивній освіті, що обумовлено зростаючою складністю ігрових процесів та необхідністю швидкої адаптації до мінливих тактичних умов. Охарактеризовано функціональні можливості комп’ютерних симуляторів, які дають змогу відтворювати реалістичні ігрові ситуації, моделювати варіанти розвитку подій, аналізувати тактичні рішення та прогнозувати результати. Показано, що використання штучного інтелекту сприяє підвищенню точності та об’єктивності аналізу, забезпечує індивідуалізацію навчання, формування гнучких стратегій та розвиток аналітичного мислення тренерів. Проаналізовано приклади програмних платформ і тренувальних модулів, що інтегрують алгоритми ШІ, розпізнавання зображень, автоматичну оцінку рішень та інтерактивний зворотний зв’язок. Окрему увагу приділено етичним аспектам використання таких технологій, зокрема питанням конфіденційності даних, алгоритмічної упередженості та збереження балансу між технологічними і традиційними підходами. Наведено результати опитування тренерів і курсантів, які підтвердили високу ефективність цифрових методів у процесі професійної підготовки, водночас відзначивши потребу у поєднанні їх з класичними методиками. Визначено перспективи подальших досліджень у напрямі створення адаптивних симуляцій, інтеграції біометричних та психологічних показників у тренувальні моделі, а також розроблення етичних стандартів використання штучного інтелекту у спортивній освіті.
комп’ютерні симуляції, штучний інтелект, підготовка тренерів, футбольний тренінг, тактичне моделювання, цифрові технології у спорті, аналітика гри
ПОКАЗНИКИ ТЕХНІЧНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ ЮНИХ СТРІЛЬЦІВ З ЛУКА НА ДИСТАНЦІЇ 3 МЕТРИ
У статті подано результати педагогічного тестування технічної підготовленості юних стрільців з лука на короткій дистанції (3 м) у стандартних умовах виконання пострілу. Дослідження спрямоване на визначення ключових показників, що характеризують технічну майстерність спортсменів на етапі попередньої базової підготовки за допомогою стрілецької аналітичної системи Mantis X8 Archery. Оцінювалися стабільність утримання прицілу, кут і напрям нахилу лука, кут підйому та його напрям, а також час виконання пострілу. Комплексний аналіз дав змогу кількісно охарактеризувати рівень підготовленості та виявити типові помилки під час серії пострілів. Метою дослідження є аналіз об’єктивних показників характеристик пострілу 30 юних спортсменів і визначення особливостей формування технічних навичок на етапі попередньої базової підготовки. Для досягнення мети використано такі методи дослідження: педагогічне тестування, методи математико-статистичної обробки даних та узагальнення. Проаналізувавши результати педагогічного тесутвання юних стрільців з лука, виявили, що середнє значення стабільності утримання прицілу становило 90,04 бала, проте спостерігалося його зниження в середині серії. Середній кут нахилу лука дорівнював 1,73°, при цьому переважним напрямом було вправо, що свідчить про потребу вдосконалення техніки упору руки. Середній кут підйому (0,82°) вказує на тенденцію до оптимального руху, хоча крайні значення (-5,9° та 9,3°) підтверджують індивідуальні відхилення. Найчастіше спортсмени виконували підйом лука зверху (16,2 випадки), що відповідає методичним рекомендаціям. Середній час виконання пострілу (5,81 с) дещо нижчий за рекомендований, що вказує на поспішність виконання. Юні стрільці демонструють достатній рівень технічної підготовленості, але потребують удосконалення техніки утримання й підйому лука та зменшення впливу втоми. Отримані дані можуть бути використані для вдосконалення методики навчання та розроблення індивідуалізованих програм підготовки.
стрільба з лука, технічна підготовленість, педагогічне тестування, стабільність утримання, кут нахилу, час пострілу
ТЕНДЕНЦІЇ ПРОФЕСІОНАЛІЗАЦІЇ ГІМНАСТИКИ ХУДОЖНЬОЇ В ЄВРОПІ: ВИКЛИКИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ
У статті досліджено процес професіоналізації гімнастики художньої в Європі як частину ширших трансформацій у сфері професійного спорту. Професіоналізація розглядається в контексті зростання ролі клубної моделі, комерціалізації, глобалізації спортивної індустрії та змін у структурі управління спортом. Автори аналізують особливості європейської спортивної моделі, яка поєднує традиції аматорства із сучасними підходами до підготовки спортсменів і розвитку інфраструктури. У роботі наголошується на важливості збереження цінностей олімпізму, забезпечення доступності спорту для широких верств населення та дотримання принципів гендерної рівності. Особливу увагу приділено аналізу розвитку клубної системи гімнастики художньої в окремих країнах, зокрема Іспанії, Німеччині, Італії та Ізраїлі. Порівняльний аналіз виявляє, що саме клубна модель забезпечує сталість підготовки, підвищення спортивної майстерності та ефективну організацію змагань. Розглянуто фінансові механізми, роль державного фінансування, спонсорської підтримки та внесків учасників. Дослідження засвідчує, що успішна професіоналізація базується на поєднанні централізованого управління і автономії клубів, а національні федерації виконують не лише координаційну, але й стратегічну функцію. Автори звертають увагу на ризики, пов’язані з посиленням конкуренції та інтенсивності тренувального процесу, як-от психологічне вигорання, травматизм, комерціалізація цінностей спорту. Водночас наголошується на важливості соціальної місії спорту, інклюзивності та підтримки молоді. У статті окреслено перспективи адаптації успішних європейських моделей в Україні з урахуванням національного контексту, стану інфраструктури, кадрового потенціалу та необхідності стратегічного державного втручання.
гімнастика художня, професіоналізація спорту, клубна система, європейська модель спорту
ПРАВОВІ АСПЕКТИ ТРАНСФЕРІВ ГРАВЦІВ В УКРАЇНСЬКОМУ БАСКЕТБОЛІ
У статті досліджено правові аспекти трансферів гравців у баскетболі України крізь призму національного та міжнародного регулювання, з урахуванням положень трудового законодавства, регламентів Федерації баскетболу України, норм Міжнародної федерації баскетболу (FIBA), а також практики міжнародних спортивних арбітражних інституцій. Такий підхід дає змогу комплексно оцінити сучасний стан правового забезпечення переходів спортсменів та окреслити ключові проблеми у функціонуванні трансферної системи. Мета дослідження полягає у визначенні специфіки правового регулювання трансферів у баскетболі, виявленні прогалин у нормативних актах та формуванні пропозицій щодо вдосконалення чинної моделі. Джерельною базою стали Конституція України, Кодекс законів про працю, Закон України «Про фізичну культуру і спорт», внутрішні регламенти ФБУ, документи FIBA та практика Спортивного арбітражного суду (CAS). Використано формально-правовий, порівняльно-правовий, системний методи та аналіз судової практики, що дало змогу виявити як колізії правових норм, так і можливості їх адаптації до українських реалій. Встановлено, що існують суттєві протиріччя між трудовим законодавством України та спеціальними спортивними регламентами, які ускладнюють реалізацію права гравців на вільний вибір клубу. Виявлено відсутність прозорих механізмів компенсацій за підготовку молодих спортсменів, що породжує конфлікти між клубами. Проаналізовано зарубіжні підходи, як-от прецедент «Босмана» у ЄС, що гарантував свободу праці спортсменів, та система NBA, заснована на колективно-договірних угодах. Обґрунтовано необхідність створення в Україні незалежного спортивного арбітражу, а також впровадження єдиного електронного реєстру трансферних угод для підвищення прозорості. Доведено, що система трансферів у баскетболі України потребує комплексного реформування задля гармонізації трудового законодавства та спортивних регламентів, посилення гарантій прав гравців і клубів та інтеграції у міжнародний правовий простір. Запропоновані напрями удосконалення становлять практичну й наукову новизну дослідження та формують підґрунтя для подальших наукових пошуків.
трансфер, баскетбол, спортивне право, FIBA, Федерація баскетболу України, трудове законодавство, спортивний арбітраж
ВАЖЛИВІСТЬ ІНДИВІДУАЛІЗАЦІЇ ПРОЦЕСУ ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ У КОНТЕКСТІ ФОРМУВАННЯ КООРДИНАЦІЙНИХ ЗДІБНОСТЕЙ У МОЛОДШИХ ШКОЛЯРІВ З РІЗНИМ ТЕМПОМ БІОЛОГІЧНОГО РОЗВИТКУ
Метою дослідження є теоретичне обґрунтування та аналіз важливості індивідуалізації методик фізичного виховання у контексті формування координаційних здібностей у молодших школярів з різним темпом біологічного розвитку. Індивідуалізація у фізичному вихованні – це ключовий принцип сучасної педагогіки, який передбачає побудову навчально-тренувального процесу з урахуванням особистісних особливостей кожної дитини. У нових соціальних умовах індивідуальний підхід до учнів став розглядатися як педагогічний принцип на рівні соціального, педагогічного й психологічного експерименту. Розуміння темпів біологічного розвитку є фундаментальним для індивідуалізації. Координаційні здібності (спритність, рівновага, просторова орієнтація) є одними з найважливіших у фізичному вихованні. Індивідуальний підхід у вихованні й навчанні полягає у здійсненні педагогічного процесу з урахуванням індивідуальних особливостей учнів. Індивідуальний підхід до дітей – це принцип, згідно з яким у навчальній та виховній роботі з дітьми досягається вплив безпосередньо на кожну дитину, який ґрунтується на знанні її особистих якостей та умов життя. Індивідуалізація фізичного виховання – це не просто педагогічна теорія, а практичний інструмент, що дає змогу зробити процес навчання ефективнішим, безпечнішим та цікавішим, сприяючи гармонійному розвитку кожної особистості. Ключовим теоретичним елементом є не просто оцінка рівня координації, а її співвіднесення з темпом біологічного розвитку дитини. Методика формування координаційних здібностей має ґрунтуватися на принципі індивідуалізації, що передбачає певні підходи до дітей з різним темпом біологічного розвитку. Ключовим моментом є гнучкість методики.
фізичне виховання, координаційні здібності, біологічний вік, молодші школярі, сенситивний період
АНАЛІЗ ПОКАЗНИКІВ ЕСТЕТИЧНИХ ЗДІБНОСТЕЙ ДІТЕЙ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ
Старший дошкільний вік є сенситивним періодом розвитку естетичного сприйняття, художньо-образного мислення та творчої активності. Формування естетичних здібностей у цей період визначає подальший розвиток особистості, впливає на здатність дитини до самовираження та емоційно-ціннісного ставлення до світу. Метою дослідження є аналіз естетичних здібностей дітей старшого дошкільного віку. Дослідження проведено у КЗО НВО № 28 та ЗДО № 337, № 355, № 123 за участю 135 дітей 5–6 років (49% дівчаток, 51% хлопчиків), розподілених за статтю та віком. Естетичні здібності визначалися за методикою фахівців шляхом виконання дітьми хвилинних музично-рухових імпровізацій, оцінених за руховою виразністю, емоційністю та образністю (3-бальна шкала). Рівень розвитку встановлювали за сумарним балом, статистичну обробку проводили в MS Excel з визначенням середніх значень та помилки репрезентативності. Виявлено різні рівні сформованості естетичних здібностей: високий рівень показали приблизно 3% дітей, середній – 37%, низький – 60%. Дівчатка продемонстрували дещо кращі результати за критеріями рухової та емоційної виразності порівняно з хлопчиками. Розвиток естетичних здібностей дітей старшого дошкільного віку потребує цілеспрямованого педагогічного впливу та системного оцінювання.
естетичні здібності, дошкільники, оцінювання, розвиток, діяльність
МОРФО-ФУНКЦІОНАЛЬНИЙ ПРОФІЛЬ БОКСЕРІВ НА ЕТАПІ СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ БАЗОВОЇ ПІДГОТОВКИ
Оптимальний морфо-функціональний профіль є вирішальним для ідентифікації та розвитку спортсменів, які мають найкращі фізичні передумови для успіху у спорті високих досягнень. Метою роботи є аналіз морфо-функціональних показників боксерів на етапі спеціалізованої базової підготовки. Методами дослідження були аналіз та узагальнення даних науково-методичної літератури, антропометрія та біоімпедансометрія, методи математичної статистики. Завданнями дослідження було проведення антропометрії та імпедансометрії боксерів на етапі спеціалізованої базової підготовки; розрахунок складу тіла розрахунковим методом та методом біоімпедансометрії. У дослідженні проаналізовано склад тіла боксерів 15–16 років. Результати імпедансометрії показали, що за середнього зросту обстежуваних спортсменів 166,45–173,49 см, середньої ваги обстежуваної групи 59,93–64,63 кг індекс маси тіла обстежених боксерів перебуває в межах норми (19,3–22,17 кг/м2); відсоток скелетних м’язів становить 34,88–35,86%, жирова маса – 9,97–14,7%, що перебуває в межах вікової норми. Основний обмін речовин (1 553,17–1 652 ккал/добу) відповідає фізіологічним нормам для юнаків з високим рівнем фізичної активності, рівень вісцерального жиру (2,50–2,93) в межах вікової норми. Антропометричний метод показав, що у обстежуваних боксерів достатньо високий м’язовий компонент (34,0–35,1% від маси тіла), оптимальна кісткова маса (15,1– 15,3%) та відносно невисокий рівень жирового компонента (12,9–13,7%). Проведений аналіз морфо-функціональних показників у боксерів 15–16 років, що перебувають на етапі спеціалізованої базової підготовки, виявив, що їхні антропометричні та біоімпедансометричні параметри відповідають нормам, рекомендованим для контактних видів спорту.
антропометрія, боксери, імпедансометрія, індекс маси тіла, склад тіла
ВПЛИВ СПОРТИВНОГО ОРІЄНТУВАННЯ НА ПОКАЗНИКИ ФІЗИЧНОЇ ТА ПРОФЕСІЙНОЇ ПІДГОТОВЛЕНОСТІ КУРСАНТІВ-АРТРОЗВІДНИКІВ
Важливість фізичної підготовки у забезпеченні боєздатності підрозділів завжди була актуальною, а в умовах повномасштабного вторгнення рф набула ще більшого значення. Високий рівень фізичної підготовленості військовослужбовця формує стан бойової готовності підрозділу завдяки здатності витримувати великі фізичні навантаження, виконувати завдання під впливом психологічних подразників, при цьому зберігаючи достатній рівень професійної працездатності. Сучасні бойові дії доводять, що військовослужбовці з високим і середнім рівнем фізичної підготовленості краще виконують професійні завдання, швидше відновлюються й підтримують професійну працездатність протягом більшого часу, ніж фізично непідготовлені військовослужбовці. Успішне виконання завдань професійної діяльності, оволодіння спеціальними вміннями під час навчання у ВЗВО прямо залежать від рівня загальної та прикладної фізичної підготовленості військовослужбовця. Достатньо розвинуті фізичні якості дають змогу якісно виконувати професійні завдання, пов’язані з фізичними навантаженнями, зокрема: уміло й швидко долати ділянки пересіченої місцевості, орієнтуватися в рівнинній, гірській (лісовій) місцевості, долати різні перешкоди зі спорядженням. Доведено, що фізична та професійна підготовка курсантів провідних країн є вагомою частиною їх підготовки на шляху до офіцерського звання. Спортивне орієнтування є одним з елементів фізичної підготовки, який допомагає вдосконалити фізичну підготовленість курсантів, їхню зосередженість і здатність до швидкого прийняття правильних рішень. Саме високий рівень функціональних можливостей, стабільний психоемоційний стан, достатній рівень фізичної підготованості дає їм змогу успішно виконувати свої професійні обов’язки та є важливим критерієм достатньої бойової спроможності.
фізична підготовленість, військовослужбовці, військово-професійна діяльність, російсько-українська війна, спортивне орієнтування
ЕФЕКТИВНІСТЬ СТРУКТУРОВАНОЇ 4-ТИЖНЕВОЇ ПРОГРАМИ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ У ПІДГОСТРОМУ ПЕРІОДІ ПІСЛЯ ГОСТРОГО ПОРУШЕННЯ МОЗКОВОГО КРОВООБІГУ
У статті розглянуто ефективність структурованої 4-тижневої програми фізичної терапії у підгострому періоді після гострого порушення мозкового кровообігу (ГПМК). Підкреслено, що перші тижні після інсульту є критичним «вікном» для відновлення функцій, а систематизовані програми терапії дають змогу досягати клінічно значущих результатів у короткі терміни. У дослідженні представлено програму втручання, яка включала поступові етапи: від вертикалізації та профілактики ускладнень до відновлення ходьби, рівноваги та навичок самообслуговування. Ефективність оцінювалася за допомогою стандартизованих шкал (Barthel Index, Timed Up and Go (TUG), 6MWT, 10MWT, Functional Reach, MoCA/MMSE). Отримані результати показали достовірне покращення всіх ключових показників. Так, приріст Barthel Index становив +35 балів, дистанція 6MWT зросла на 85 м, час виконання TUG і 10MWT скоротився вдвічі. Такі зміни перевищують мінімально клінічно значущі пороги та підтверджують практичну користь програми. Інтенсивні структуровані втручання у підгострому періоді після інсульту сприяють прискоренню відновлення функцій, підвищенню рівня незалежності та покращенню якості життя пацієнтів. Результати дослідження можуть бути корисними для фахівців у галузях фізичної терапії, неврології та реабілітаційної медицини.
гостре порушення мозкового кровообігу (ГПМК), інсульт, фізична терапія, рання реабілітація, функціональне відновлення, Barthel Index, TUG, 6MWT
СУЧАСНІ НАПРЯМИ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ ОСІБ З ТРАНСТІБІАЛЬНОЮ АМПУТАЦІЄЮ
Фізична терапія осіб з ампутацією нижньої кінцівки, зокрема транстібіального рівня, є актуальним напрямом сучасної реабілітації, особливо в умовах збройної агресії проти України. Внаслідок бойових дій стрімко зростає кількість поранених як серед військовослужбовців, так і серед цивільного населення, які потребують комплексної реабілітаційної підтримки з боку мультидисциплінарних команд фахівців. Метою дослідження є визначення сучасних напрямів фізичної терапії осіб з транстібіальною ампутацією. В роботі були застосовані методи теоретичного рівня дослідження, як-от аналіз, порівняння, індукція, дедукція, систематизація. Етапність реабілітаційного процесу в осіб з ампутацією кінцівки забезпечує цілісність і послідовність заходів, спрямованих на відновлення функціонального стану, адаптацію до змінених умов середовища та повернення до соціально активного життя. Фізична терапія у період підготовки до протезування набуває особливого значення, адже вона виступає ключовим компонентом відновлення після ампутації, оскільки забезпечує покращення функціонування, рухової функції нижньої кінцівки, фізичних можливостей, адаптації до нових умов життя. Крім фізичних аспектів, програми фізичної терапії опосередковано впливають і на психоемоційний стан пацієнтів, сприяючи соціальній реінтеграції, збереженню автономії та формуванню мотивації до активного способу життя. Узагальнення наукових праць свідчить про те, що провідні українські та закордонні дослідники сучасності віддають перевагу комплексному мультидисциплінарному підходу, що поєднує фізичну терапію, психоемоційну підтримку, індивідуалізовану адаптацію протезів, об’єктивну оцінку результатів та новітні біоінженерні технології для досягнення максимальної реінтеграції пацієнтів з ампутацією нижньої кінцівки. Водночас існує потреба розроблення комплексної, індивідуалізованої та науково обґрунтованої програми фізичної терапії для осіб з транстибіальною ампутацією нижньої кінцівки у період підготовки до протезування з урахуванням локального контексту.
ампутація, терапевтичні вправи, фантомний біль, нижня кінцівка, дзеркальна терапія
КЛІНІЧНО-РЕАБІЛІТАЦІЙНИЙ МЕНЕДЖМЕНТ ОПІКОВОЇ ТРАВМИ ДОЛОННОЇ ПОВЕРХНІ КИСТІ (КЛІНІЧНИЙ ВИПАДОК)
Опікова травма кисті спричиняє виражені порушення рухових, сенсорних і координаційних функцій, що є критичним чинником ефективного виконання бойових завдань серед військових. Метою дослідження є розроблення програми реабілітації військовослужбовця з опіковою травмою долонної поверхні кисті на основі пацієнтоцентричного та клієнтоорієнтованого підходів. Пацієнтоцентричний підхід до реабілітації військовослужбовця з опіковою травмою долонної поверхні кисті передбачав реалізацію таких ключових компонентів, як інформування, участь, партнерство, співпраця, самоменеджмент і спільне визначення цілей. Розроблено реабілітаційну програму, яка охоплювала усі періоди реабілітації (гострий, післягострий, довготривалий) та включала такі втручання: терапевтичні вправи (пасивні, силові, координаційні, релаксаційні, на спритність, на витривалість), персоналізована терапія болю, протинабрякова терапія, антиконтрактурна терапія, терапія рубцювання, терапія гіперчутливості, цілеспрямована/функціональна терапія, тренування дрібної моторики та хапальної функції кисті, формування навичок догляду за собою/самообслуговування й тактичних дій військового, психоемоційна підтримка. Отримані результати підтверджують важливість раннього, системного, пацієнтоцентричного, клієнтоорієнтованого реабілітаційного втручання для запобігання вторинним ускладненням, оптимізації функціонального відновлення та підвищення якості життя військового. Кінцеві показники гоніометрії, кистьової динамометрії, VAS, MHOQ констатують зменшення болю і спазмів у рубцевій зоні, збільшення амплітуди рухів, сили м’язів кисті, відновлення хватальної функції кисті, підвищення продуктивності праці, позитивні естетичні зміни (зовнішній вигляд, симетрія), покращення точності, швидкості та плавності рухів.
фізична терапія, ерготерапія, опікова травма, ортезування, функціональне відновлення, пацієнтоцентричність, клієнтоорієнтованість
НЕЙРОПЛАСТИЧНІСТЬ ТА РЕАБІЛІТАЦІЯ ПРИ ФАНТОМНИХ БОЛЯХ ПІСЛЯ АМПУТАЦІЇ
У статті описано сучасні погляди на сутність, види, значення та механізми нейропластичності, а також чинники, що впливають на неї. Нейропластичність відіграє ключову роль у виникненні та лікуванні фантомних болів. Наразі вчені стверджують, що фантомний біль є результатом адаптивної кортикальної пластичності, яка викликана тривалим сенсорним досвідом і змінами у мозковій організації, а не тільки наслідками неадаптивних змін або нейронної деградації, як вважалось раніше. Це змушує переосмислити, як мозок організує свої функції після ампутації, і відкриває нові можливості для лікування фантомного болю. Описано зміни після втрати кінцівки у важливих зонах кори півкуль великого мозку – моторній та соматосенсорній. Після ампутації пацієнт може відчувати, що може рухати втраченою кінцівкою. При цьому відповідна зона кори у прецентральній звивині активується. Припускають, що фантомний біль може бути результатом дисбалансу між такими моторними командами і відсутністю сенсорного зворотного зв’язку, а також сприяти виникненню фантомного болю. Після ампутації нервова система може неправильно інтерпретувати сигнали, що надходять від залишків кінцівки. Це також може викликати відчуття фантомного болю. Після ампутації зникають чутливі імпульси від втраченої кінцівки, в результаті чого відбувається реорганізація кортикальних карт, проявляється феномен «дзеркального болю» та «телескопування». Високопольова нейровізуалізація та багатовимірні методи надають нових можливостей для дослідження соматосенсорних репрезентацій у корі відсутньої кінцівки. Кортикальне картування може бути використане як потенційний орієнтир для моніторингу реабілітації після периферійних травм. Основні підходи, що використовують нейропластичність для полегшення фантомного болю, включають пропріоцептине тренування, дзеркальну терапію, терапію віртуальною реальністю, сенсорну та моторну стимуляції, когнітивно-поведінкову терапію. Глибоке розуміння рухової та сенсорної перебудови периферійної та центральної нервової системи, що відбувається після ампутації, може допомогти вдосконалити клінічні втручання для покращення якості життя людей з набутою втратою кінцівок.
нейропластичність, фантомний біль, реабілітаційні методи
ВПЛИВ ФІЗИЧНОЇ ТЕРАПІЇ НА ФУНКЦІОНАЛЬНУ АКТИВНІСТЬ ЖІНОК ІЗ БОЛЬОВИМ СИНДРОМОМ ПЛЕЧОВОГО СУГЛОБА ПРИ РАКУ ГРУДНОЇ ЗАЛОЗИ НА ПАЛІАТИВНОМУ ЕТАПІ ЛІКУВАННЯ
Злоякісні новоутворення грудної залози (ЗНГЗ) є однією з найбільш поширених онкологічних патологій, а прогрес у лікуванні приводить до збільшення тривалості життя. Паліативний етап лікування ЗНГЗ характеризується множинними обтяжливими симптомами, ключовими серед яких є больовий синдром плечового суглобу, порушення функціональної незалежності пацієнток. Фізична терапія (ФТ) відіграє важливу роль у мультидисциплінарному догляді, спрямованому на покращення якості життя та функціональної незалежності, особливо у пацієнток похилого віку на паліативному етапі лікування. Метою є оцінювання динаміки функціональних показників у пацієнтів з ЗНГЗ та больовим синдромом плеча під впливом програми ФТ. У дослідженні взяли участь 8 пацієнток (середній вік становить 72,5 ± 4,3 років) зі ЗНГЗ та стабілізованим метастатичним процесом, які пройшли 12-тижневий курс ФТ. Оцінювання проводилося до та після втручання за допомогою числової рейтингової шкали (ЧРШ, біль), гоніометрії (об’єм рухів), тесту «Встань та йди» (TUG) та шестихвилинного тесту (6MWT, функціональна мобільність і витривалість). Впровадження програми ФТ привело до статистично значущого покращення ключових показників (p < 0,001): інтенсивність болю під час руху знизилася з 7,1 ± 0,9 до 3,5 ± 1,1 балів; об’єм відведення плеча зріс з 70 ± 12° до 115 ± 16°; функціональна мобільність (TUG) скоротилася з 18,3 ± 3,5 до 12,5 ± 2,8 секунд; функціональна витривалість (6MWT) збільшилася з 210 ± 35 до 285 ± 40 метрів. Індивідуалізована програма ФТ є високоефективним та безпечним інструментом у паліативному догляді, що забезпечує клінічно значуще зменшення больового синдрому плечового суглобу, зниження втоми та підвищення функціональної незалежності пацієнток.
фізична терапія, паліативна допомога, рак грудної залози, больовий синдром плеча, якість життя, функціональна незалежність
РІВЕНЬ РОЗВИТКУ ВИТРИВАЛОСТІ В ЮНИХ БАСКЕТБОЛІСТОК 14–15 РОКІВ
Мета дослідження – визначити рівень розвитку витривалості в юних баскетболісток. У дослідженні взяли участь 20 баскетболісток віком 14–15 років із ВОДЮСШ (м. Луцьк). Методи дослідження: аналіз сучасної науково-методичної літератури, педагогічні спостереження, педагогічний експеримент, методи математичної статистики. Результати дослідження. Основна увага в межах статті зосереджується на завданнях, пов’язаних із фізичною підготовкою в баскетболі. Під час ігрового процесу та змагань організм баскетболісток зазнає значних і тривалих навантажень, що потребує мобілізації функціональних можливостей і високого рівня фізичної підготовки, особливо витривалості. Це завдання є одним із ключових у тренувальному процесі, поряд із вдосконаленням технічних і тактичних навичок. Таким чином, розвиток фізичних якостей, зокрема витривалості, є фундаментом для підвищення спортивної майстерності гравців. Особливості баскетболу зумовлені специфікою тренувальної діяльності, яка відрізняє її від інших видів спорту. Складна природа ігрової діяльності формує постійно змінні умови, що потребують оперативної оцінки ситуації та прийняття рішень, зазвичай в обмежений час. Одним із ключових факторів, що забезпечує ефективне використання техніко-тактичних дій під час тренувань, є високий рівень фізичної підготовленості, зокрема в баскетболісток. Наукові дослідження в галузі спорту демонструють, що загальна фізична підготовка сприяє розвитку рухових здібностей в юних спортсменок, позитивно впливає на їх спортивні показники. Водночас зі зростанням спортивної майстерності значення загальної підготовки поступово зменшується. У кожному виді спорту розвиток лише тих рухових здібностей, які відіграють важливу роль у виконанні специфічних завдань, стає пріоритетним. Висновки. Отже, результати свідчать про те, що більшість дівчат демонстрували влучність переважно в першій половині вправи, що можна пояснити недостатнім рівнем розвитку витривалості.
витривалість, баскетболістки, тести, рухові здібності, кидок
ОСОБЛИВОСТІ ВПЛИВУ КРОСФІТУ НА ПРОЯВ СИЛОВИХ ЗДІБНОСТЕЙ ЗДОБУВАЧІВ ОСВІТИ ЗАКЛАДІВ ФАХОВОЇ ПЕРЕДВИЩОЇ ОСВІТИ
Мета статті – визначити вплив занять кросфітом на розвиток сили здобувачів освіти закладів фахової передвищої освіти. Матеріал і методи дослідження. Дослідження проводилось на базі Сумського фахового коледжу будівництва та архітектури. У ньому взяв участь 201 здобувач освіти 1–2 року навчання. Упродовж навчального року здобувачі освіти контрольних груп займалися за навчальною програмою коледжу, а освітній процес із фізичного виховання досліджуваних основних груп було доповнено розробленим нами модулем «Кросфіт». Під час занять навантаження та дозування збільшувалось поступово з огляду на індивідуальні можливості та рівень фізичної підготовленості здобувачів освіти. Методи дослідження: теоретичний аналіз та узагальнення даних інформаційних джерел, педагогічне тестування, педагогічний експеримент та методи математичної статистики. Результати. У ході констатувального експерименту визначено низький рівень розвитку сили у здобувачів освіти 1–2 року навчання закладів фахової передвищої освіти. У віковому аспекті показники розвитку сили достовірно не відрізняються (p>0,05), у статевому аспекті встановлено статистично значущі відмінності в показниках з домінуванням результатів юнаків над показниками дівчат (p<0,001). Після проведення педагогічного експерименту всі досліджувані показники здобувачів освіти основних груп статистично вірогідно підвищились (p<0,001). Унаслідок цього рівень розвитку сили здобувачів освіти основних груп підвищився з низького рівня (1,5 бала) до середнього (3,5 бала). У здобувачів освіти контрольних груп показники також дещо покращилися, проте ці відмінності не є суттєвими та вірогідними (p>0,05). У віковому та статевому аспектах тенденція відмінностей, порівняно з первинним дослідженням, суттєво не змінилась. Висновок. Упровадження авторської навчальної програми модуля «Кросфіт» в освітній процес закладів фахової передвищої освіти позитивно вплинуло на рівень розвитку сили здобувачів освіти 1–2 року навчання.
фахові коледжі, студенти, здобувачі освіти, кросфіт, фізичне виховання, фізична підготовленість, фізичні якості
ПЕРСПЕКТИВИ ВИКОРИСТАННЯ МОБІЛЬНИХ ТЕХНОЛОГІЙ У НАВЧАННІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ ЗІ СПЕЦІАЛЬНОСТІ А7 «ФІЗИЧНА КУЛЬТУРА І СПОРТ» ВИДІВ ЛЕГКОЇ АТЛЕТИКИ
Сучасний розвиток цифрових технологій актуалізує їх впровадження в систему освіти фахівців зі спеціальності А7 «Фізична культура і спорт». Це зумовлює пошук науково обґрунтованих підходів і методик упровадження мобільного навчання в підготовку майбутніх фахівців сфери фізичного виховання та спорту. Мета дослідження – визначити чинники впровадження мобільних технологій у навчанні майбутніх фахівців зі спеціальності А7 «Фізична культура і спорт» видів легкої атлетики. Методи дослідження: теоретичний аналіз наукової літератури, порівняння, узагальнення та педагогічне моделювання. На основі аналізу літературних джерел визначено основні фактори, що впливають на ефективність упровадження мобільних технологій у навчанні легкої атлетики. Розроблено педагогічний алгоритм упровадження мобільних технологій, який передбачає поетапне використання навчальних застосунків, інтерактивних тренувальних планів та зворотного зв’язку між викладачем і студентом. Використання мобільних технологій дозволяє підвищити якість підготовки фахівців зі спеціальності А7 «Фізична культура і спорт» завдяки доступності навчальних матеріалів та можливості індивідуалізації освітнього процесу. Ключовим є комплексне використання електронних освітніх ресурсів, мобільних додатків, засобів електронної комунікації. Однак необхідно враховувати технічні та організаційні складнощі, що можуть виникати під час їх впровадження. Використання мобільних технологій у навчанні легкої атлетики є перспективним напрямом підготовки майбутніх тренерів циклічних видів спорту. Завдяки цьому створюються умови покращення мотивації та залученості здобувачів освіти, особливо в процесі здійснення індивідуальної роботи. Результативність мобільного навчання пов’язана з використанням засобів активного навчання, можливість застосування яких розширюється завдяки мобільним технологіям. Подальші дослідження можуть бути спрямовані на експериментальну перевірку ефективності запропонованого алгоритму.
легка атлетика, мобільне навчання, цифрові технології, спортивна освіта, інтерактивне навчання, педагогічні технології, дистанційне навчання, підготовка тренерів
МІСЦЕ ФІЗИЧНОГО ВИХОВАННЯ ТА СПОРТУ В ЖИТТІ СТУДЕНТІВ ПЕРШОГО РОКУ НАВЧАННЯ
Метою дослідження є визначення сучасного стану мотивації майбутніх юристів до занять з фізичного виховання та спорту. В онлайн-опитуванні взяв участь 51 здобувач вищої освіти (віком 15,6±1,2 років) – 26 хлопців та 25 дівчат першого курсу денної форми навчання Львівського фахового коледжу економіки та права. Опитування було анонімним й складалося з 21 запитання, відповіді на деякі з них було побудовано за п’ятибальною шкалою, а більшість запитань передбачало декілька варіантів відповідей. З’ясовано, що регулярні заняття фізичним вихованням та спортом студенти – майбутні юристи – не вважають важливими для успішної роботи за фахом (64,8%), однак вважають (51,2%) недостатнім обсяг фізичного навантаження, який вони отримують на навчальних заняттях з фізичного виховання, займаючись один раз на тиждень. Вони вважають необхідним займатися різними формами занять фізичними вправами хоча би три рази на тиждень. Установлено, що брак вільного часу є основною причиною, яка перешкоджає студентам займатися в спортивних секціях (52,9%). Втім, 66,7% здобувачів вищої освіти свій вільний час проводять пасивно, хоча на виконання домашніх завдань витрачають не більше 10 годин на тиждень (74,5%). Виявлено пріоритетні види спорту. Потреби здобувачів освіти в поліпшенні здоров’я (72,5% та 70,6%), підвищенні рівня фізичної підготовленості та працездатності (62,7% та 60,8%), психоемоційному та розумовому розвантаженні (60,8% і 33,3%), спілкуванні з товаришами (52,9%) слугують стимулами до збільшення їх рухової активності. Одним з ефективних шляхів удосконалення навчально-виховного процесу підготовки майбутніх юристів (76,5%) може слугувати організація і регулярне проведення змагань, розваг, забав із використанням рухливих та спортивних ігор.
професійна діяльність, юристи, мотивація, здоровий спосіб життя, фізична культура, коледжі
АНАЛІЗ СТРУКТУРИ ЗМАГАЛЬНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ В СТРІТ ВОРКАУТІ
У статті схарактеризовано особливості змагальної діяльності в стріт воркауті. Акцентовано увагу на детальному описі змагальної діяльності, вимогах та особливостях оцінювання виступів спортсменів на змаганнях. Мета дослідження полягала у визначенні структури змагальної діяльності в стріт воркауті. Для досягнення мети використано такі методи дослідження: теоретичний аналіз та узагальнення, аналіз документальних матеріалів, на основі яких було визначено структуру змагальної діяльності, критерії оцінювання виступів спортсменів. Стріт воркаут – це масовий рух, заснований на заняттях фізичною культурою з використанням вуличного обладнання в громадських місцях, що включає широкий спектр фізичних вправ. Його головною особливістю є використання власної ваги тіла для тренувань, без необхідності спеціального спортивного обладнання. Структура і зміст змагальної діяльності в стріт воркауті вимагає від спортсменів прояву високого рівня розвитку фізичних якостей, технічної та психологічної підготовки. У результаті проведення дослідження змагальної діяльності було визначено тривалість, зміст та основні критерії оцінювання виступів спортсменів на змаганнях. Стріт воркаут налічує багато дисциплін (найвідомішими є стрітліфтинг та фрістайл). У дисципліні фрістайл спортсменам необхідно поєднувати динамічні (технічні) та статичні елементи в комбінації протягом 30–90 с залежно від регламенту змагань. У фрістайл-поєдинках за системою вибування спортсмени змагаються з іншими спортсменами у своїй ваговій категорії. Такі виступи для одного спортсмена зазвичай тривають два виходи по 40 с. Для оцінювання виступів спортсменів на змаганнях призначаються судді, які керуються такими критеріями, як: динаміка, статика, статико-динаміка, комбінації, різноманітність. Отже, в статті описано структуру змагальної діяльності, основні критерії оцінювання виступів спортсменів на змаганнях у стріт воркауті.
стріт воркаут, змагальна діяльність, критерії оцінювання, спортсмени, фрістайл, вуличний спорт
ДИНАМІКА ПОКАЗНИКІВ АЕРОБНОГО ЕНЕРГОЗАБЕЗПЕЧЕННЯ У ВЕСЛУВАЛЬНИКІВ НА ЕТАПІ СПЕЦІАЛІЗОВАНОЇ БАЗОВОЇ ПІДГОТОВКИ
Етап спеціалізованої базової підготовки дозволяє сформувати резерв функціональної та фізичної підготовки веслувальників для переходу до етапу вищих досягнень. Використання сучасних технологій і неінвазивних методів створює умови для якісного моніторингу фізичної підготовки і функціональних можливостей на етапі базової підготовки і більш диференційованого планування тренувального процесу. Метою дослідження є визначення показників аеробного енергозабезпечення, які впливають на функціональні можливості спортсменів і покращують спортивний результат та фізичну підготовку в процесі річного програмного тренування із застосуванням блокового підходу до тренувального процесу веслувальників на етапі базової підготовки. У дослідженні взяли участь 43 спортсмени середнього рівня чоловічої статі (серед них 14 з першим дорослим розрядом і 8 кандидатів у майстри спорту) Комплексної дитячо-юнацької спортивної школи з водних видів спорту Тернопільської міської ради, віком 14–16 років, яких розділили на 2 зіставних групи: контрольна група (КГ) (n=21) і експериментальна група (ЕГ) (n=22). Спортсмени КГ тренувалися згідно з навчально-тренувальною програмою. Підготовка веслувальників ЕГ проводилася із застосуванням блокового підходу до тренувань. Моніторинг показників аеробного енергозабезпечення, серед яких був показник максимального споживання кисню (VO2max), проводили в три етапи. У результаті дослідження було встановлено кращий приріст показників аеробного енергозабезпечення, зокрема: тесту Купера – на 3,68%, VO2max – на 5,14%, VO2max GARMIN – на 3,65%, функціонального стану дихальної системи згідно із показником життєвої ємкості легень – на 5,35% в експериментальній групі порівняно з контрольною групою.
аеробна енергозабезпеченість, етап спеціалізованої базової підготовки, функціональна підготовленість, фізична підготовка, каное, моніторинг, блоковий підхід до тренувань
ОСОБЛИВОСТІ ВЗАЄМОЗВ’ЯЗКІВ РУХОВИХ ЯКОСТЕЙ ТА МОРФОФУНКЦІОНАЛЬНОГО СТАНУ ДІТЕЙ СТАРШОГО ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ
У статті представлено результати кореляційного аналізу показників фізичної підготовленості, функціонального стану і фізичного розвитку дітей старшого дошкільного віку. Визначено інформативно значущі взаємозв’язки, які впливають на стан рухової системи дітей 5–6 років, що дозволяє визначити напрями педагогічних впливів, які дозволять підвищити ефективність процесу фізичного виховання. Мета – визначити наявність та інформативну значущість взаємозв’язків показників фізичної підготовленості, функціонального стану та фізичного розвитку дітей старшого дошкільного віку. Дослідження проводилось у ЗДО № 165 м. Львова, проведене на вибірці з 90 дітей (55 хлопчиків і 35 дівчаток) віком 5–6 років. Методи дослідження: теоретичний аналіз і узагальнення даних наукової та методичної літератури; медико-біологічні (антропометрія, пульсометрія, спірометрія, тонометрія, метод індексів); педагогічні (спостереження, тестування, експеримент); методи математичної статистики (кореляційний аналіз). У результаті виявлено значущі зв’язки між морфофункціональними показниками та рівнем розвитку основних рухових якостей. Встановлено, що найбільша кількість кореляційних зв’язків спостерігається між показниками проби Руфф’є, силового індексу та швидкісно-силовими, координаційними, швидкісними здібностями, гнучкістю та силовою витривалістю. Виявлено статеві відмінності у структурі взаємозв’язків, що підтверджує необхідність диференційованого підходу до фізичного виховання дітей дошкільного віку. Отримані результати можуть бути використані для оптимізації програм фізичного виховання, спрямованих на гармонійний розвиток рухової системи дітей.
показники фізичної підготовленості, рухові якості, морфофункціональний стан, старший дошкільний вік
ІСТОРИКО-МЕТОДОЛОГІЧНІ АСПЕКТИ ЕВОЛЮЦІЇ ОЛІМПІЙСЬКОГО ВІДБОРУ В БОРОТЬБІ ЖІНОЧІЙ
У дослідженні комплексно проаналізовано систему кваліфікації боротьби жіночої в олімпійських циклах за ключовими параметрами. Основні результати дослідження розкривають еволюцію критеріїв відбору спортсменок на Олімпійські ігри, демонструючи динамічні зміни у кваліфікаційних механізмах. Методологія дослідження включає комплексний підхід, який поєднує історичний, статистичний та порівняльний аналіз. Було опрацьовано широкий спектр архівних матеріалів, статистичних даних міжнародних спортивних організацій та безпосередніх результатів кваліфікаційних турнірів. Це дозволило не лише простежити історичну динаміку змін у системі олімпійського відбору, але й виявити ключові тенденції та закономірності розвитку жіночої боротьби на міжнародній спортивній арені. Результати включають: детальну характеристику критеріїв відбору спортсменок у різних олімпійських циклах; комплексний аналіз трансформації кількісного складу учасниць в олімпійських вагових категоріях; історіографію світових кваліфікаційних турнірів з боротьби жіночої; порівняльний аналіз розподілу олімпійських квот по континентах. Теоретична значущість роботи полягає в систематизації наукових знань про кваліфікаційні процеси в жіночій боротьбі, а практична цінність – у можливості використання результатів для вдосконалення спортивного відбору та прогнозування олімпійських перспектив. Дослідження розширює наукове уявлення про механізми формування олімпійських збірних у боротьбі жіночій та може слугувати методологічною базою для подальших наукових розвідок у спортивній аналітиці. Особливу увагу приділено аналізу еволюційних змін у системі відбору спортсменок, зокрема трансформації кваліфікаційних вимог та критеріїв на різних етапах розвитку боротьби жіночої. Отримані результати мають суттєве значення для розуміння складних процесів формування олімпійських команд, удосконалення методик спортивного відбору та прогнозування перспектив розвитку боротьби жіночої в контексті міжнародного спортивного руху.
боротьба вільна, жіноча боротьба, відбір на Олімпійські ігри
ВПЛИВ ПОЗАШКІЛЬНИХ ЗАНЯТЬ ВОЛЕЙБОЛОМ НА ФІЗИЧНУ ПІДГОТОВЛЕНІСТЬ ХЛОПЦІВ ВІКОМ 13 РОКІВ, ВІДНЕСЕНИХ ДО РІЗНИХ МЕДИЧНИХ ГРУП
У статті розглянуто актуальне питання про стан фізичної підготовленості здобувачів освіти основної та підготовчої медичної групи, які займалися волейболом у позаурочний час. Гра у волейбол сприяє дотриманню здорового способу життя, формуванню активної життєвої позиції, оптимальному розвитку рухових і розумових якостей, покращенню психоемоційного стану, що є важливим для здобувачів освіти, які мають послаблене здоров’я. Дослідження останніх років свідчать про наявність стійкої тенденції до зниження рухової активності молодого покоління. Твердження про причинно-наслідкові зв’язки між рівнем рухової активності та фізичної підготовленості вважається очевидним та не потребує доказів, адже якісною характеристикою оптимального рівня рухової активності є належний рівень фізичної підготовленості. Мета – визначити рівень фізичної підготовленості хлопців 13 років, віднесених до різних медичних груп, які займаються волейболом у позаурочний час. Матеріал і методи. Було використано такі методи дослідження: теоретичний аналіз і узагальнення даних наукової літератури, антропометричні методи дослідження, фізіологічні методи дослідження, педагогічні методи дослідження (педагогічне спостереження, педагогічний експеримент), тестування фізичної підготовленості, методи математичної статистики. Результати. Позакласна робота є важливим критерієм до покращення фізичного та ментального здоров’я. У зацікавленні здобувачів освіти займатися позакласною роботою важливу роль відіграє спортивно-ігрова діяльність. Оцінювання фізичної підготовленості у хлопців 13 років, які відносяться до основної та підготовчої медичних груп, показало, що основна група в середньому за нормативними таблицями має 3–4 бали, в підготовчої групи зазначено найбільший приріст у руховому тесті «стрибок у довжину з місця». Висновки. Результати свідчать, що фізична підготовленість хлопців 13 років, які займаються волейболом, знаходиться на низькому рівні, але за навчально-тренувальний рік спостерігаються позитивні зміни. Зауважимо, що жоден із рухових тестів не отримав відмінної оцінки.
здобувачі освіти, підготовча група, основна група, волейбол, фізична підготовленість